TATE, MICUȚUL OM MARE
E ciudat... pentru că eu cred că îmi amintesc și ziua când m-am născut.
Primele două săptămâni din viață, nu am avut nume.
Dede nu se putea hotărî.
Bună, puștiule.
S-a decis, într-un final, alegându-l pe "Fred".
A spus că nu-și amintește să fi auzit vreodată de un puști cu numele de "Fred".
Când voi dansa la Radio City, odată pe săptămână,
poți avea cartofi prăjiți când vrei tu.
Dar acum... o să mănânci porcăria asta.
- Da, o să o faci. - Nu.
- Nu? - Nu.
Dacă tu crezi că o să zic eu "chu-chu" ca să deschizi tu gura...
- sigur te înșeli. - Koffer.
- Ce e cu tine azi, ai? Niciun koffer. - Asta e mâncarea pentru tine, bine?
- Koffer, mami. - Nu Fred. Asta e o farfurie. Nu e koffer.
Koffer!
- Uite... înțelegi? Niciun koffer. - E farfuria.
Isuse!
"Koffer."
Înainte de a trece clasa I, era clar că există o diferență între mine și ceilalți.
Categoric nu semănam cu Matt Montini.
El e puștiul pe care îl admir cel mai mult.
Matt Montini este mereu căpitanul echipei de fotbal.
Matt Montini servește întotdeauna prânzul cu cineva.
- Dar Fred? - Tate este un fătălău.
- Ce molâu! - Tate e un învins!
Ceea ce lumea are nevoie acum
Este iubirea... iubirea tandră
La început, profesoara mea, domnișoara Nimvel, i-a spus lui Dede...
că nu sunt niciodată atent și că, probabil, sunt retardat...
și că am un viitor limitat printre semenii mei, în SUA.
Apoi, după o săptămână, a spus că ar trebui să sar peste clasa a II-a...
poate chiar peste întregul ciclu primar.
Tot ceea ce vreau este cineva cu care să servesc prânzul.
Doamnelor și domnilor, cine-i următorul?
Fred Tate?
Fred Tate!
Ciudatule!
În regulă, hai să fim toți niște cetățeni model...
și să facem liniște pentru Fred.
Un musafir.
Ce bine să te vedem doamnă Tate.
Eu și Fred ne pregăteam să interpretăm un mic duet.
Puștiul are o programare.
Ei bine, doar un mic vers atunci, dacă sunteți de acord.
- Da... cum vrei. - Fred.
Ceea ce lumea are nevoie acum.
Este iubirea... iubirea tandră...
Este singurul lucru care e prea puțin...
- Îl cântai invers, din nou. - E un cântec stupid, Dede.
Oamenii mă întreabă mereu cine este tatăl meu.
Dede spune că eu nu am tată. Spune că eu sunt Pură Zămislire.
Asta chiar că e o mare responsabilitate pentru un puști.
Văd că alergiile sale nu mai sunt așa rebele,
însă pentru stomac nu văd vreun progres.
A urmat dieta prescrisă?
Lui Fred nu-i place mâncarea pentru bebeluși. Niciodată nu a plăcut-o.
- Dar îi place să aibă ulcer? - Dede, dacă nu urmează dieta...
nu o să se facă bine. Raționamentul este simplu.
Isuse, bea puțină apă Fred!
- Am vărsat ceva. - Da, așa ai făcut.
- Du-te acolo și așteaptă la masă, da? - Hai că aproape am terminat.
Îți spun Dede...
am văzut geniști cu stomacuri mai bune ca al lui.
- Își face un car de griji. - În legătură cu ce?
Cu lumea... cu mine.
Singurul lucru de care ar trebui să-i pese ar fi că își pierde un dinte.
Are în față întreaga viață de adult pentru a se simți mizerabil!
Hei... știi ce este sâmbăta viitoare?
Îți vine ciclul și eu trebuie să-mi petrec ziua singur în parc.
- Foarte nostim, fraieruțule... - E ziua ta!
- O doamne! - Haide!
Fred!
- Hei, dă-l mai tare. - E o melodie bună.
Stai puțin. Pune-ți pantofii. Hop ș-așa!
Ești mai greu. Ce zici frumosule, tocim un covoraș?
Îți amintești cum te-am învățat?
Asta își spune Joey X dar numele lui real este Joseph Zimmerman.
12 ani, pictor amator.
La ora actuală lucrează pentru un comision de 200.000 de dolari...
pentru Hiroshi Electronics, o multinațională cu sediul în Tokio.
- Cum și-a intitulat pictura aceasta? - Ironia.
Notează-l, te rog.
Cherry Reynolds. Vârsta: 10 ani. Tocmai a publicat un volum de poezie feministă.
În prefață, se referă la femeia casnică americană clasificând-o drept... și citez:
"o târfă jalnică fără nicio noțiune de respect de sine".
- Oricât te-aș plăti, nu e de ajuns. - Corect.
Fred Tate. Șapte ani. Clasa a II-a la școala elementară Eisenhower.
Scrie poezii, pictează în ulei și tempera, cântă la pian la nivel profesionist...
întotdeauna uimind prin iscusința sa în domeniul matematicii și fizicii.
Nu pot explica asta, Jane.
Important nu este ceea ce știe, ci mai degrabă...
capabilitatea sa de a înțelege lucrurile.
"Moartea": Iată, acolo stă moartea,
Un vinețiu pal într-o ceașcă fără farfurioară.
Ce loc ciudat pentru o cană,
Să se odihnească pe dosul unei palme.
Cometă ce-ai căzut în ochii mei și mi-ai străbătut corpul:
nu pentru a muri, ci pentru a dăinui.
- Băiatul ăsta a fost testat? - Numai testul Stanford-Binet.
Rezultatele lui sunt aici.
Este extraordinar!
- Unde sunt celelalte detalii ale lui? - Aparent...
mama lui refuză să îl supună altor teste.
Dar tatăl?
- Nu știu ce s-a întâmplat cu el. - Probabil, nici ea nu știe.
- Le-ai trimis materialul nostru? - Da, dar nu știu dacă ea va răspunde.
Bine, mai încearcă.
Femeie proastă!
M-A-I T-A-I
Mai Tai. Am zis "Margarita"?
Nu cred!
Scotch, cuburi de gheață, vodcă, apă tonică și un Bud.
- Mintea puștiului e prin alte părți. - Poate este plictisit sau așa ceva.
Nu a spus nimic, dar știu eu.
- Ai auzit vreun cuvânt din ce-am zis? - Da, Dede. Mereu te ascult.
Azi, puștiul tău e plictisit.
Ieri a avut niște coșmaruri ciudate.
S-a trezit în mijlocul unei picturi despre care nu am auzit vreodată...
Alaltăieri, corectează-mă dacă greșesc, a compus o operă pentru ziua mamei.
Adică... Isuse... Dede! Dacă există cineva care e plictisit, aia sunt eu.
Sunt atât de insuportabilă? Îmi pare rău.
- Ce? - Vino aici!
- Ce? - Am prins o bârfă...
Da?
- Un tip a venit aici, ieri. - E patron de hotel în Orlando.
Fac un show în fiecare noapte și a zis că are nevoie de dansatoare.
Uită-te la locul ăsta. E superb!
Haide Gina! Nu mai dansez de când aveam 19 ani.
Și chiar și atunci, nu eram o "bucată".
Și apoi intervine problema cu fundul meu mare și gras.
Hai iubito, vorbim de Orlando, nu Vegas.
Acolo dacă îți ciocnești puțin picioarele, ești Madonna.
Eu zic să mergem acolo pe vară și facem din asta o vacanță.
Hei, voi două... dacă vreți să sporovăiți angajați-vă la o companie de telefoane.
Ce-ar fi să iei tu o pastiluță, față de maimuță. Încercam să discutăm aici.
Ei... locul arată foarte bine.
Lui Fred îi place să înoate.
Lucrul care contrazice ceea ce spuneți, domnule Montoya...
este acela că ajutoarele sociale nu sunt bune pentru minorități.
Ca funcționar în domeniul acesta, în fiecare zi,
trebuie să te întâlnești cu oameni care au renunțat pur și simplu.
Și cine-i de vină?
Adică, cu oameni ca dumneavoastră care vor și mai mult
nu mai există stimulente...
Dede?
Scoală-te!
Ce? Ce s-a întâmplat puștiule?
Ești bolnav?
Mie mi se pare că ești bine.
E pentru tine.
Se pare că altcineva l-a desfăcut deja, nu?
Este de la școala Grierson. Vor să ne cunoască.
Da.. da, știu să citesc, Fred.
Fă-mi o favoare. Am avut o noapte grea. Adu-i mamei tale o Coca-Cola, bine?
Haide... eu aș face-o pentru tine.
Prăpăditul ăsta... are toate lucrurile separate în "albe", "non-albe"...
albe cu dungi, albe cu puncte...
Are 10 uscătoare numai pentru el. Mă înnebunește!
Și știi ce fac?
Mă duc afară și îi lovesc mașina în așa fel încât să-i opresc alarma.
Așa că alarma se oprește. El vine înăuntru urlând și deodată zice...
Hei, ce s-a întâmplat cu lucrurile mele?"
Și știi ce fac eu pe urmă? Încep să vorbesc de parcă nu aș ști engleza.
- Hei? Am lovit pe cineva? - Încerc să citesc.
Din ce cauză ești așa de ursuz?
"Matematicianul"... E bună de ceva?
"Matemagicianul". Este noua carte a lui Jane Grierson.
Din nou Jane Grierson. Ce drăguț!
Băiatul ăsta, Damon Wells, poate să înmulțească
două coloane de câte 20 de numere...
în cinci minute...
Când l-a găsit Jane Grierson, el locuia într-un cămin de orfani.
Acum călătorește peste tot.
Serios?!
Doctora Grierson cânta la vioară
în orchestra Filarmonicii din Cleveland la numai 11 ani.
Cartea asta e despre ea, sau despre puști?
Arată ca un maimuțoi cu pelerina aia.
Termină.
Știi că nu ai simțul umorului, nu?
- Bine, ai învins. Haide să mergem. - Pune-ți pantofii. Haide!
- Bună. Garth Emmerick. - Sunt asistentul doctorei Grierson.
Dede Tate. Locul ăsta e... e frumos.
Tu trebuie să fii Fred. Pregătit?
Doctorei Grierson îi place să-i cunoască pe copii fără însoțitori.
Poți hoinări peste tot. Interviul o să dureze ceva timp.
E în regulă, Fred. Ne întâlnim din nou aici, când vei ieși.
Bine? Bine?
Asigură-te că Jake ia întregul tratament cu antibiotic.
Nu am dori să facă vreo infecție la ureche și să rateze testul.
Îmi pare rău... sunt sigură că la unele școli,
recomandările sunt foarte importante...
însă aici numai testul în sine hotărăște dacă un candidat este admis sau nu.
Ți-a dat Garth o copie cu dieta ce precedă testul nostru?
Ei bine, trebuie să te asiguri că o respectă.
Ne vedem în două săptămâni.
Bună Fred.
Sunt Jane Grierson. Știi de ce te afli aici?
Ce zici despre asta?
Sunt fierbinte.
Dominis. Dominos. Dominis.
- Încă o dată. - Dominis. Dominos. Dominis.
Dominum. Domino.
Fred... ce este greșit în acest desen?
Asta?
De multe ori mă trezesc în picturile sale.
Van Gogh.
Mă întreb de ce oare a pictat numai un iris în alb.
Pentru că se simțea singur.
Hai să ne uităm la luna mai.
Cel mai mult îmi place "Floarea Soarelui".
Am înțeles că ești un pianist desăvârșit.
Șah!
A fost minunat.
Îți mulțumesc foarte mult. Mi-a plăcut extrem de mult.
Hei Fred... trebuie să merg la lucru. Haide.
Doamnă Tate. Sunt Jane Grierson.
Vă rog, intrați și luați loc.
- Fiul dumneavoastră este foarte talentat. - Da... știu.
În fiecare an, aleg cinci elevi pentru a concura în "Odiseea minții".
Este un fel de olimpiadă mentală, dacă vreți.
Ei merg în "Disney World".
Ăsta nu este primul lucru pe care ar fi trebuit să-l spun, dar e adevărat.
Ne oprim în multe locuri, pe drum, inclusiv la ferma mea din Virginia.
Îmi place să comprim foarte multe informații
legate de experiență în aceste trei săptămâni.
- Da, bine, trebuie să plec. - Se face târziu.
Doamna Tate, doamnă Tate, vă rog...
Nu m-am făcut înțeleasă.
Îl invit pe fiul dumneavoastră să ne însoțească.
Dacă îi va place, atunci va fi liber să se înscrie la școala mea, la toamnă.
Stai puțin, stai puțin... nici nu te cunosc.
De ce mi-aș lăsa copilul cu tine într-o excursie,
să-l las să se înscrie undeva?
Înțeleg...
Ei bine, în acest caz, îmi pare rău că v-am răpit din timp.
La revedere, Fred.
Poți păstra acest calendar de vreme ce nu o să te mai văd niciodată.
În felul acesta, poți privi "Florile Soarelui" oricând dorești.
Haide puștiule.
Isuse, Fred! Unde ți-erau gândurile?
- Eu doar... - Tu doar ieșeai în fața mașinii!
Știi bine că întâi te uiți. Întotdeauna!
Cine-mi poate spune câte din aceste numere sunt divizibile cu doi?
Nimeni?
Fred!
Știu că îmi poți spune câte din aceste numere sunt divizibile cu doi.
Toate.
Hei, ia uite!
M-am gândit că ne putem face singuri invitațiile, nu?
- Invitațiile pentru ce? - Pentru petrecerea de ziua ta.
De ce nu putem merge la McDonalds, așa cum am făcut anul trecut? A fost distractiv.
- Da? Distractiv pentru cine? - M-ai împroșcat toată cu vomă.
A trebuit să-mi ard tricoul favorit din cauza ta. Împuțitule!
A venit poșta.
Hai să vedem dacă ți-a reușit lanțul scrisorilor.
Ce ai primit? Factura la telefon, la gaz, la apă...
- Arunc-o pe asta. - Cum așa?
- Le-am lăsat bani în cont. - Îi pot lua de acolo.
Corect.
Deci, ce îți dorești de ziua ta în acest an?
- Nimic. - Nimic?!
Ce-ai spune de niște piese din alea de Lego?
Hei... ce naiba s-a întâmpla cu prăjitorul?
Nimic. Îl reparam.
Numai un lucru stricat poate fi reparat.
Nu poți repara ceva care funcționează foarte bine.
Fiecare copil ar trebui să aibă o petrecere de ziua lui. E distractiv, o să vezi.
O să luăm niște crenvurști, înghețată și tort. Ne-am decis, nu?!
E sâmbăta viitoare, la ora 12, în apartamentul meu.
Dă-mi aia! Hei!
Hai, băieți!
Rezultatele tinerilor dotați i-au clasificat
pe aceștia în categoria geniilor.
Foarte mulți copii din această categorie
parcurg o perioadă de depresie existențială.
Durerea psihică poate fi, de multe ori, mai mare comparativ cu cea fizică.
Există dovezi care sprijină ideea că geniul este atins de nebunie.
Nu! Dede! Dede! Dede!
Hei, hei, hei...
E în regulă...
Te-ai trezit din nou într-o altă pictură?
- Cortizon. - Cortizon?
Nu-i cunosc lucrările. Cortizon?
Este o secreție care provine de la o glandă.
Am uitat care...
Poate transforma un copil într-un bătrân, Dede.
Da? Nu pari să secreți ceva în momentul ăsta.
Hai să-ți spun ceva...
mâine, după ziua ta...
o să mergem la bibliotecă și o să căutăm asta, bine?
Și serviciul?
Nu-ți face probleme cu asta.
Bine? Încearcă să dormi puțin. Nu prea ai dormit în ultima vreme.
- Nu pot. - Nu poți, ai?
- Vrei să căutăm umbre? - Bine.
Bine, o să căutăm umbre atunci.
Bine...
Ce spui despre aia de sus, de acolo?
E ca un punct, așa... o vezi?
Un bărbat și un băiat într-o corabie cu pânze.
Da. Dar aia de lângă, ce are cercul ăla pe o margine?
O balenă prin foc.
- Hai să încercăm în partea opusă, acum. - Vezi acolo, în colț?
Acele mici cerculețe, toate într-o parte?
Are trei punctulețe. Ce e?
Nu vreau o petrecere de ziua mea, Dede.
Desigur că vrei. Orice copilaș își dorește asta.
- Alo. - Cu Jane Grierson, vă rog.
La telefon.
Bună. Sunt Dede Tate. Mama lui Fred.
Da.
Da... am vrut să...
mă întrebam dacă... știi, excursia aia de care vorbeai?
Da. Ce-i cu ea?
Păi... e doar pentru câteva săptămâni, da?
Doamnă Tate, îmi pare rău, dar mi-am ales deja elevii.
Uite... nu știu câte cunoști tu despre Fred, însă puștiul este uimitor.
Scrie, pictează, face de toate.
Ar trebui să vezi desenul care l-a făcut pentru mine. E incredibil, așa că...
Un moment, vă rog. De ce v-ați răzgândit așa brusc?
Poftim?
Nu vreau să interoghez însă...
aveți nevoie de timp liber doar pentru dumneavoastră,
sau v-ați făcut planuri care nu-l includ pe fiul dumneavoastră?
Uite ce e doamnă. Vrei să mă faci să implor, bine o să o fac.
Dar amândouă știm că Fred este de o sută de ori mai isteț...
decât acele capete seci pe care le ai în școală.
Așa... și acum îl vrei sau nu?
Are valiză?
Desigur că orice părinte își vede copilul un geniu.
Brepus. (superb rostit invers)
- Încetează! - Ăzaetecnî!
Jane, iar rostește cuvintele invers!
Am vreun muc enorm care-mi atârnă afară din nas, sau ce?
La ce te holbezi?
Tu ești matemagicianul.
- Vrei un autograf? - Căută un pix și-ți semnez pe frunte.
Hei Damon, ce spui despre un joc cu cifre magice?
Ia de-aici cifra magică, Garth.
Damon, devii ostil și am căzut de acord să înveți să te stăpânești.
- Mă scuzi, Janey-poo. - Am lucrat la chestia asta toată ziulica.
Nu am dormit de o săptămână din cauza coșmarului ăluia cu broasca.
Și îmi e foame. Și devin extrem de irascibil când mi-e foame.
Ia de-aici o prăjitură cu smochine, Newton.
Ei bine, e oficial Garth. Ai greșit drumul și acum ne-am pierdut.
Da!
Domnule... puteți sacrifica puțin timp să le arătați copiilor...
cum funcționează un motor cu combustie internă?
Se spune că geniul învăța fără să studieze...
și cunoaște fără să învețe.
Că este spontan fără a exersa...
exact fără a calcula și profund fără a reflecta.
Doamnelor și domnilor, băieți și fete...
am deosebita onoare de a deschide cea de-a 13-a
ediție a concursului anual "Odiseea minții".
Acum ați fost capturați de Polyphemus...
și aveți 6 secunde pentru a scrie sau desena...
situația în care vă aflați. Începeți!
Băiețel... nu atinge aia.
Bine, aveți 4 minute pentru a termina podul.
Azi, Scufița roșie este judecată. Acuzația este de efracție și pătrundere ilegală.
Vă ascultăm comentariile.
Doar pentru că sunt obosit și flămând și blond...
nu înseamnă că pot valsa pe o proprietate privată, simțindu-mă ca acasă.
Acum, văicăreața noastră apărare, ar putea transforma totul
într-o problemă legată de lipsa unei locuințe...
dar nu putem uita de lege și legea stipulează...
în volumul trei, paragraful 535875, că fapta Scufiței Roșii a fost ilegală.
Ei bine...
cu siguranță e mai liniște aici, nu-i așa?
Te superi dacă mă așez?
Fred?
Este foarte frumos. De ce nu mergem să le-o arătăm și celorlalți?
Nimeni nu o să râdă de tine.
Nu o să-i las.
Bine, hai să începem cu o altă serie de întrebări.
Câte minute sunt în 48 de ani?
25.228.800 minute, adică...
1.513.728.000 secunde.
- Asta e foarte bine. - Gata pentru încă una?
Câți factori comuni are 3.067?
Hai băieți!
3.067 nu are factori comuni! Numărul e prim.
Da, încă un răspuns corect din partea lui Damon Wells.
Pentru Dumnezeu, cineva să mă provoace!
Bine.
Ce-ai spune să îmi dai un număr care, prin divizarea cu suma cifrelor sale...
da coeficientul 3 și dacă ar fi să aduni 18 la acest număr...
cifrele care îl formează s-ar inversa?
"24. 24. 24."
24...
- E corect. - Ce-i corect? Nu am spus nimic.
- Ai zis 24. - Nu, nu am zis. Adică, aș fi zis, însă...
Mai deschide tu gura aia odată la fel cum ai făcut-o
și o să primești un picior în ea.
- A fost un accident! - Nu-mi pasă ce a fost. Să nu mai faci!
Damon! Damon, ce faci?
Eu și Fred avem o mică discuție.
Nu cred că a smulge părul din capul lui, poartă numele de conversație.
Hei, uite, eram primul acolo până când "mica particulă" a vorbit.
Damon, contrar a ceea ce tu crezi...
ăsta nu e palatul Cezarilor, iar tu nu ești Wayne Newton.
Iar tu nu ești Freud, așa că de ce nu iei o pauză? Trăiește-ți viața, bine?
Hei, nu plânge leptonule (particulă subatomică).
Poți face calcule mâine. Și-așa eram plictisit.
Generale!
Fred. Fred, ești în regulă?
De ce e așa de rău cu tine?
- 1008. - Corect.
Fred, care e rădăcină cubică a numărului 3.796.466?
156.
Corect.
Ce număr are următoarea particularitate:
dacă la rădăcină cubică a să ai adăuga de cinci ori pătratul său...
și din rezultat se scade de 42 de ori numărul respectiv și numărul 4...
rezultând cifra zero?
Cinci.
Corect.
Poți vedea până la planeta Neptun.
- Telescopul se învârte singur. - Da?
La fel ca Pământul.
- Și mai știi ceva? - Ce?
- Vineri mergem la ferma lui Jane. - Se pare că te distrezi de minune.
Mi-e dor de tine. Așa de mult.
- Și mie. - Fugi înapoi la somn.
- Bine, noapte bună Dede. - Noapte bună.
Nu o mănânc!
La ce te holbezi, leptonule?
Jane!
Bine, cine știe un cântecel?
Când eram micuță, obișnuiam să cântăm valsul iubirii în excursii.
Străbunicii mei au construit această casă după războiul civil.
Acum... cine îmi poate spune ce stil de arhitectură este acesta?
Este Shaker sau neoclasic?
Așteptați-mă și pe mine!
Edward Soloman va fi mâine invitatul emisiunii "Live Wire" pentru a răspunde...
și a ne vorbi despre noul său best-seller:
"Familia cu un singur membru: Femeia modernă, de carieră".
Am vrut doar să pun astea înapoi.
Spune-mi Fred, de ce nu-ți dă voie mama ta să faci mai multe teste?
Greșește. Trebuie să-i spui că inteligența ta nu trebuie ascunsă.
Aceștia sunt părinții tăi?
Acesta este tatăl tău?
Da.
Da, era înnebunit după muzică.
De fapt, când eram de vârsta ta cântam la vioară.
Cum de nu mai cânți acum?
Ei bine, am decis împreună că e mai bine să urmez cariera academică.
Cum de nu apari în niciuna dintre aceste poze?
Cu siguranță apar în unele.
Nu, nu apari.
Păi...
ambii părinți erau deosebit de ocupați.
Ambii erau fizicieni.
Țineau foarte multe conferințe, călătoreau mult.
Câteodată își doreau să fie singuri.
Deci dacă ei călătoreau așa de mult, înseamnă că erau singuri.
Ei... e timpul pentru somn.
Noapte bună, Fred.
Damon?
- Ce faci? - Dau cu ceară pe Buick.
- Ce dracu pare că fac? - De ce ești așa de supărat?
Am observat că tu și Jane sunteți apropiați ca două degete vecine.
Pun pariu că în mahalaua ta ai o grămadă de prieteni. Am sau nu dreptate?
Nu, nu am niciun prieten acasă.
Ei atunci, bu-hu-hu Fred! Sunt foarte impresionat!
Dar tu?
Haide, trezește-te băiete.
Sunt un bădăran. Bădăranii nu au prieteni.
Dar... nici că-mi pasă.
- Nu? - Geniile se adaptează la mediu.
Omul simplu așteaptă ca mediul să se adapteze la el.
Prin urmare progresul se datorează omului simplu.
- Jane a zis asta? - George Bernard Shaw.
- Îți place să călărești? - Nu știu cum se face.
Ei bine, atunci azi e ziua ta norocoasă.
Când eram copil, bătrânul m-a luat de ceafă și mi-a zis...
"așa deci, rahat cu ochi, te crezi mai deștept ca babacul tău?"
Și erai?
Sunt mai isteț ca oricine...
cu excepția lui Jane.
Nu știu... băieți ca mine...
și poate ca tine... suntem diferiți.
Adică, urăsc s-o recunosc dar...
fără Jane aș fi fost un alt ciudat cu pelerină.
Singurul lucru enervant este s-o asculți repetând lucrurile alea la conferințe.
- Dacă nu ar fi jocul, aș înnebuni. - Jocul?
Da. Câteodată, în loc să o ascult, îi număr cuvintele.
De fapt, număr orice. Clădiri, pași de dans...
aerul, copacii...
Vezi tu, Fred... Nu IQ-ul unui om e ceea ce contează.
Ceea ce contează este cum folosește acel IQ.
Îmi placi, Damon.
Haide. Facem o întrecere la întoarcere.
Damon?
Damon!
Damon.
Damon, câte degete?
- Portocaliu. - O să fii bine.
- Uite-ți jacheta. Pa-pa, Fred. - Sper să te revăd curând.
- Pa, Fred! - Pa, Fred!
Ne vedem...
Fred.
Lasă-mă să iau eu astea, bine?
Hai să mergem. Ți-am făcut mâncarea favorită.
Pâine prăjită cu mere coapte.
Hei, ta-da!
Stau prost cu banii, în ultima vreme...
dar găsesc eu o soluție. Nu-ți face griji pentru asta. Bine, puștiule?
Nu ai desenat numărul corect de clape aici, leptonule.
Nu am mai avut vopsea. Cum mi-ai zis?
- Lepton. - Ce naiba e aia?
Nu ai înțelege.
Poftim?! Ia stai puțin. Vorbește mai rar atunci.
Bine.
- Un lepton este o particulă Z. - Și?
Știi ce sunt protonii și electronii?
Da.
Bine, ce sunt?
Sunt acele mici, mici bucățele din care sunt alcătuiți atomii.
Ei bine, leptonii sunt chiar și mai mici.
Deci te-ai uitat după joburi?
- Bună. - Bună. Derf e pe acolo?
- Derf? Ai greșit numărul. - Stai! E Bob Yee.
- Bună Bob, ce faci? - Ghici?
- Am o slujbă la TRW. - Serios?
Tu ce faci, ai?
Nimic important. Pe aici.
- Crezi că Damon o să fie bine? - Pentru o secundă am crezut că e mort.
Am crezut și eu asta, dar Jane a zis că e o contuzie.
Jane știe să facă o resuscitare...
Așa? Nu știam.
A zis că mă învață și pe mine într-o zi.
Știi că Jane vorbește cinci limbi?
"Corăbiile" de Matt Montini.
Eu și tata facem modele pentru corăbii cu pânze.
Îmi plac corăbiile pentru că sunt rapide.
Corăbiile navighează pe ocean.
Corăbiile nu se întâlnesc niciodată pe râuri sau lacuri.
Corăbiile au o grămadă de pânze și sunt construite din lemn.
Mulțumesc Matt. A fost foarte frumoasă.
Bine, cine urmează?
Vreau să scriu o carte despre Fred...
despre experiențele prin care își modelează personalitatea.
Istoria vieții sale... dacă vreți.
Serios? Va fi o carte scurtă.
Doamna Tate, de-a lungul anilor, am întâlnit
o mulțime de genii în matematică și muzică...
însă niciunul cu intuiția lui Fred.
Cu tipul său de sensibilitate.
În această vară mi s-a cerut să predau la Fieldhurst...
și mi-ar plăcea să folosesc acest prilej pentru a-l urmări pe Fred.
El va urma un curs aici și în schimb, eu voi
renunța la taxa de școlarizare de la Institut...
pentru întreaga perioadă cât el frecventează aici.
Stai, stai puțin.
- Îl vrei pe Fred la colegiu? - Doar pe timpul verii.
De ce nu poți aștepta să îl studiezi în toamnă?
Nu aș avea timp. Sunt foarte ocupată să conduc Institutul.
Ei bine, noi deja avem alte planuri.
Eu și o prietenă avem joburi bune de dansatoare
la un hotel în Orlando, pe timpul verii.
Locul este superb. Există o piscină uriașă și de toate.
- O piscină? - Da, așa-i zice.
Doamna Tate, Fred nu este un lepros.
Inteligența nu este o boală care necesită să-l feriți de ea.
E binecuvântat, dar cu siguranță nu e singurul.
Sunt o grămadă de copii dotați în lume.
Da? Câți dintre ei sunt binecuvântați cu ulcer?
Câți dintre ei se duc la culcare fiind îngrijorați de stratul de ozon, pădure...
și de faptul că mulți inocenți sunt uciși tot timpul?
Fred își face griji pentru orice. Este involuntar.
Vrei să-l trimiți la colegiu. Isuse!
Auzi despre copii cu vreo zece ani mai mari ca el...
că se aruncă de la ferestre din cauza stresului.
Hai să nu ne isterizăm. Vorbim despre un singur curs pe perioada unei singure veri.
Ți-am mai spus. Avem deja planuri.
Ceea ce încerc să-ți spun, doamnă Tate, este că...
fiul dumitale tânjește după stimulare și provocare și după ceva ordine în viața lui.
Lucruri pe care nu i le oferi, dar eu o voi face.
Știu că a nega potențialul unui copil îi va sufoca personaliatea sa.
Fred nu dă doi bani pe potențialul său.
El vrea doar să fie un copil normal și fericit.
Ei bine, nu e normal, slavă Domnului și cu siguranță nu e fericit.
Iar dumneata îl subestimezi foarte mult...
dacă gândești că o vară pe lângă piscină îl va satisface.
Fred vrea să meargă la colegiu.
Nu crede doar ce-ți spun eu, întreabă-l pe el.
Hei, ce faci?
Îți fac CV-ul.
Am înțeles că tu și Jane ați făcut niște planuri, nu?
Aveai de gând să te furișezi la colegiu fără a-mi spune o vorbă?
Fred, vrei să mergi la colegiu?
Știi... Jane zice că vrei...
Îmi pare o idee fantastică, desigur.
O mare oportunitate...
Adică... rătăcești prea mult pe acolo
și ai putea... să-ți pierzi din potențial.
Cu siguranță că m-aș simți oribil dacă s-ar întâmpla asta.
Desigur că știi că va trebui să locuiești cu ea,
lucru care va însemna să pierzi o vacanță de vară pe cinste.
Hei...
Vrei să mergi la colegiu sau vrei la Disney World?
- Deja am vizitat Disney World-ul. - Am mers cu Jane, îți amintești?
Frate Jacques, frate Jacques...
Frate Jacques...
Pari ursuz.
Nu sunt așa.
Sunt doar îngândurat.
O să dureze doar câteva minute așa că de ce nu mergi să parchezi mașina?
- Bună Jane. - Stai, stai.
Doar un moment, Fred. Bine, acum!
- Bună, Jane. - Bună, Fred.
Ai nevoie de o curea, puștiule.
Nu, doar trebuie să îmi bag cămașa în pantaloni.
Ai nevoie de o curea.
Hei... ce-ai spune dacă am zice "pe mâine" în loc de "la revedere"?
Dacă îmi trimiți facturile pot face balanța pentru tine.
Cred că pot avea grijă de asta, Freddie.
Cine o să ude florile?
Hei, uită de ele, bine?
Uite de facturi.
O să te distrezi de minune.
Și tu vei avea.
Cu cât te descopăr mai mult...
te admir și mai mult, puțin câte puțin, în fiecare zi.
În fiecare zi îmi spun...
acest puști este exact tipul de persoană care aș vrea să fiu.
Adică, hai să recunoaștem...
ești cel mai bun lucru care mi s-a întâmplat în viață.
Așa că nu te îngrijora prea mult, bine?
Hei... te iubesc enorm!
Fugi și ia-ți geanta.
Dede, știu că este un lucru dificil pentru tine.
Ar fi bine să-ți păstrezi telefonul pe aproape.
- Poftim? - Îi place să le demonteze, știi.
Câteodată... câteodată...
Înțeleg.
Ascultă Jane...
dacă i se întâmplă ceva, orice...
te omor.
Acum, nu mă refer că te rănesc doar.
Vreau să zic că te omor cu adevărat.
- Hei. O să te sun din Orlando, bine? - Ca să îmi povestești despre prima zi.
Pa iubitule.
Mâinile pe nas, băieți.
Pe mâine.
Pornește.
Pa, Fred.
Acum, Fred... aceste treburi sunt în responsabilitatea ta.
Și pentru fiecare săptămână în care le execuți corect...
o să facem ceva distractiv, cum ar fi să mergem la
filarmonică sau să închiriem un documentar bun.
Acestea sunt boluri pentru supă. Acestea nu.
Acestea sunt paharele mele și acestea sunt paharele tale.
Acestea sunt stilourile și creioanele tale.
Și... Fred, acestea sunt stilourile și creioanele mele.
Nu este vina mamei tale.
Mulți părinți ignoră beneficiile macrobioticii.
Dacă mama ta ți-ar fi introdus o dietă de acest fel, din timp,
poate nu ai fi făcut ulcer.
- Pot să beau o Coca-Cola? - În niciun caz.
- Scuze. - E în regulă.
Tot ceea ce vine din corpul nostru este natural.
- Acum... pot bea o Coca? - În frigider...
Fred, ne vedem afară pe scări imediat după curs.
Da?
Succes.
Hai, să te așezăm în față, aici.
Te superi dacă te așezi acolo, te rog?
În regulă, hai să ne liniștim și să facem liniște...
ca să putem dovedi că banii tatălui au fost bine investiți.
Acum... pentru cei dintre voi care se simt dezorientați...
numele materiei este Fiz 105.
Fizica cuantică. Nu educație fizică.
Bine. Vă aflați în locul potrivit?
Să-i ia naiba pe puștii de colegiu.
'Neața.
Înainte tinerii aveau respect pentru proprietate. Puteai avea încredere în ei.
Acum, vin aici în vacanță și distrug totul.
Ce le pasă? Nu e casa lor. La naiba de puști.
Colac peste pupăză... mai am și niște tipi de la ABC, deghizați, care circulă pe aici.
Trustul TV?
De la controlul băuturilor alcoolice, Gina.
Jumătate din clientela mea de seară se încadrează la minori.
De unde pot ști eu asta?
Oricum... licența mea pentru băuturi nu mai valorează nimic.
- Ia stai un pic! - Vrei să zici că nu mai facem show-ul?
Nu-mi spune că am venit tot drumul ăsta până aici degeaba.
Dumnezeule.
Aveți cumva experiență ca ospătărițe?
- Haide! - Nu vă duceți prea departe!
- Măcar au apă în piscină. - Te-aș putea ucide.
- A zis că e temporar. - A zis că avocații lui lucrează la asta.
Încă putem face o vacanță din asta.
Când viața îți dă lămâi, faci o limonadă.
Hei, astea nu-s lămâi, Gina. Asta-i rahat de câine.
Vreau să spun că dacă voiam să șterg mese, rămâneam în oraș.
Ai pierdut-o pe mămica, iubitule?
Hei, puștiule. Mă ajuți cu astea?
- Ce... fii atent, puștiule! - Scuze.
Am patru... cineva cu cinci?
Cinci.
- Am cinci. Haideți oameni buni. - Cineva cu șase?
- Șase! - Am șase... cineva cu șapte?
Haideți oameni buni. Este pentru caritate.
Șapte.
- Șapte? - O mie!
Bine, șapte. Cineva cu opt?
Am zis o mie, frate rasist.
Haide, domnule. Este pentru caritate.
- Ce tip de caritate e asta? - Centrul de recreere al geniilor?
Asta ar trebui să schimbe câteva vieți. Pleacă din fața mea, cap-sec.
Hei, ia stai puțin.
Ferea capu'!
Scuzați-mă, oameni buni.
E un băiețel...
- Isuse, Eddie, l-ai omorât. - Nici măcar nu-l ținteam pe el.
- Și până la urmă, ce face un copilaș aici? - Nu-i un copilaș!
Pleacă de lângă el!
Doamne, nu din nou!
Fred! Fred?!
Vai, Fred...
- Asta se numește manometru. - Serios?
- Bună. - Hei Jane, dă-mi-l pe Fred.
Dede, ce mai faci?
Zglobie. Unde-i Fred?
- Câte degete? - Două.
- Nu poate vorbi acum. - Cum așa?
- Trage un pui de somn. - Și? Trezește-l!
Vreau să-i aud impresiile despre prima lui zi.
E foarte obosit, Dede.
Termină cu rahaturile, Jane. Dă-mi puștiul la telefon.
Uite-l că vine.
Fred, nu vrei să o superi pe mama ta pentru nimic, nu?
Bine.
Bună, Dede.
Jane a venit târziu să mă ia și am fost lovit în cap cu un glob.
Cum e Florida?
Ferește! Bicicleta!
Momentul de rotire unghiulară a unei particule beta a unei jumătăți...
trebuie echilibrată de o particulă având rotirea unghiulară...
Ăla e. Arată ca un șoricel de bibliotecă.
Studiază foarte mult.
Cred că are numai zece...
Hei, brioșel! La ce dracu te holbezi? Ieși de aici, amărâtule!
Hei, cum stai cu capul?
Îți aduci aminte de mine?
Sunt tipul ăla care ți-a stins luminile ziua trecută.
Uite, ți-am adus un cadou!
Îți amintești de asta? Are puțin sânge aici, în dreptul lui El Salvador.
Cred că e fantastică treaba asta.
- E pentru tine. L-am adus pentru tine. - Mulțumesc.
Cu plăcere. Mă cheamă Eddie.
- Fred. - Încântat să te cunosc, Fred.
- Care-i punctul tău forte? - Punctul meu forte?
La naiba! Cu cine ai umblat până acum?
Cu Jane. Care-i punctul tău forte?
Păi, să vedem. Literatura rusă, afro-americană. Științele politice...
franceza, Swahili... ooglie-booglie...
educația la toaletă, mâncatul rahatului, scobitul în nas. Una din astea. Nu știu.
- Și cine e Jane? Iubita ta? - Doamna cu care locuiesc.
Doamna cu care locuiești?
Ia zi, ce faci în după-amiaza asta?
Împart scrisorile.
Asta da melodie! E sau nu?
O să o facem împreună.
Dar vezi... eu nu pot cânta chestii clasice. Tu trebuie să te ocupi cu astea.
Știi care era cel mai haios lucru la Mozart? Părul său.
I-aș fi zis lui Mozart "e cea mai urâtă coafură pe care am văzut-o".
Cred că Mozart ar fi trebuit să aibă ceva Afro sau Mohawk... sau așa ceva.
Deci... Mozart are Afro,
Da, da... hai intră și tu.
Da, omule!
Cântă...
Ei bine?
Arată bine.
E ciudat, Garth.
Îmi descopăr o nouă față pe care nu am cunoscut-o înainte.
E doar o chiftea, Jane.
Nu, pentru mine e mai mult decât o chiftea. E o bornă.
Adică...
cine ar fi crezut că voi găti vreodată ceva?
Poate îți descoperi un alt talent.
- Ce fac cu "Live Wire"? - Trebuie să discutăm asta acum?
Dacă Buckner vrea să aibă o oră cu copiii supradotați...
Ce știe Winston Buckner despre copiii supradotați?
De ce nu face un talk-show despre prezentatorii frustrați?
Trebuie să fac salata!
De aia are nevoie de tine. Și vrea să-l aduci și pe Fred.
Poți aduce câteva mostre din lucrările lui.
I-ar plăcea...
Cât e ceasul?
Vezi tu Fred, scopul jocului este să lovești o bilă...
în așa fel încât să o trimiți pe alta în gaura aia.
Trebuie să încerci să lovești bila ușor, cu atenție.
În felul ăsta poți imprima un efect asupra ei.
- Uite așa! - Hei, Eddie.
- Hei, unde naiba ați fost cu toții? - Ana a leșinat în parcare.
Hei, toată lumea. Ăsta e fiul meu, Fred.
- Fred! - Ce faci, Fred?
- Hei puștiule. - Ce faci cu lumea?
E un cadou.
- Nicio grijă, domnule polițist. - S-a întors. Da, chiar acum. Mulțumesc.
- Fred! - Scuze de întârziere.
Fred, unde ai fost?
Fred, miroși ca o distilerie.
Și... ai fumat?!
- Am fost la o sală de biliard. - Învăț să joc biliard!
- Bun joc. - Gura, Garth!
Știi cât este ceasul?
Șapte și trei minute.
Îți amintești la cât ți-am zis eu că trebuie să fii acasă?
Cinci...
Fred, dacă îți spun că trebuie să fii la cinci acasă atunci la cinci să fii!
Nu la șase, nu la șapte.
Nu la șapte și un minut, șapte și două minute și nici la și trei minute!
Nu pot mânca asta.
Nu, desigur că nu poți. E rece.
Nu. Stomacul meu.
Doamne, așa e.
Hai să nu ne tânguim. Trebuie să fie ceva pe aici să mănânci.
- Pot merge să cumpăr ceva. - E bine.
Am mâncat deja...
Ce? Ai mâncat fără mine?
Putem avea desertul împreună.
Nu. Nu putem.
Tocmai a fost încălcată o regulă. Nu răsplătim un așa comportament.
Fred... sunt sigură că dacă ne vom gândi la asta...
vom ajunge la concluzia că sala aia de biliard nu e potrivită pentru vârsta ta.
Dacă vrei să joci ceva, vino și vorbește cu mine.
Și Fred... dacă te cert nu înseamnă că nu-mi pasă de tine.
Înseamnă numai că încerc să îți corectez greșelile.
Acum... ce zici de o partidă de Scrabble?
Și... start!
Gata.
Nu-i așa că e haios?
La naiba!
- Fred. - Merg să îți aduc alt telefon.
Fred.
- Alo? - Hei! Care-i viața?
- Nimic important. Tu? - Mă bronzez.
De fapt, mai mult m-am ars.
- Deci? - Deci?
Ascultă...
Ce faci săptămâna viitoare?
- Haide, e 4 iulie. - Ce faci?
- Ce spui despre un grătar pe plajă? - O să fiu la TV.
Lasă-mă să vorbesc cu ea.
Bună, Dede. Sunt Jane.
Voiam să te sunăm. Eu și Fred am fost invitați să apărem la "Live Wire".
Nu-i așa că e minunat?
Am zis că dacă ești de acord, o să stăm peste noapte să vedem artificiile din parc.
- Da, sigur. Lui Freddie o să-i placă. - Cu siguranță.
Super. Nu uita să urmărești emisiunea.
E sâmbătă la 12:03. Ți-l dau pe Fred.
Nu vorbi foarte mult. O costă o grămadă pe mama ta.
Bună.
Hei... totu-i în regulă, nu?
E perfect.
- Învăț să joc biliard. - Biliard?
Da, prietenul meu Eddie mă învață.
Eddie.
Nu paria prea mult, puștiule, bine?
Trebuie să plec. Jane îmi face un test.
Bine. Uite...
Te sun peste câteva zile, bine?
Bine. Pa.
Hei, cineva să răspundă, bine?
- Eddie e pe aici? - Da, e în spate.
- Omule, cât e ceasul? - Prea devreme pentru musafiri.
Dave... unde se duce?
- Hei iubito... - Scuze, nu am vrut asta.
- Bună, Eddie. - Fred!
- Fred, ce faci aici? - Ai zis că...
Fred... vrei să ieși de aici?
Haide, ieși de aici. La naiba!
Foarte frumos, prieteni!
Foarte frumos!
Fred!
Haide Fred, așteaptă omule!
Freddie! Așteaptă, Freddie!
Uite, îmi pare rău că am țipat la tine. Dar nu poți da buzna așa, peste oameni.
Ai zis că o să jucăm biliard.
- Am zis? - Da, ai zis așa.
Oamenii își zic multe unii altora, tot timpul.
Asta nu înseamnă că vorbesc serios, știi?
Uite...
tu ești un puști și eu sunt un adult.
Îmi place să îmi petrec timpul cu tine, dar nu o pot face mereu...
pentru că trebuie să fac și alte lucruri cu alți adulți.
Ceea ce încerc să îți spun este că nu putem să hoinărim tot timpul împreună.
Nu sunt baby-sitterul tău, Freddie.
Nu-mi pot asuma o astfel de responsabilitate.
Dar... hei, nu contează prea mult, nu?
Bună.
Fred.
Care era numele computerului cu care te-ai întrecut la cursul doctorului Ellis?
- Mike. - Mike, așa!
- Fred, e două dimineața. - De ce ești treaz?
Am avut un coșmar.
Ei bine, de ce nu bei niște apă?
Pentru ce?
Nu vrei o gură de apă?
Nu mi-e sete.
Păi atunci de ce nu lași lumina aprinsă sau să deschizi radioul? Ceva...
E chiar foarte târziu și avem o zi lungă mâine.
- Alo? - Dede e pe acolo?
Nu te pot auzi. Hei, tu ești Fred?
Ce mai faci? Pierzi o distracție pe cinste aici.
Dede e pe acolo?
Cine? Sărbătorim 4 iulie aici, mai devreme.
Când eu și Valerie ne-am sculat, toată lumea era în piscină.
Fenton, îi poți spune doar...
Un om care face cu mâna.
Două pisici se bat.
O corăbioară cât o ceașcă de cafea...
Un mort...
Ia vezi ce gust are...
Ne putem opri pe drum să luăm ceva de mâncare.
Unde ți-e cravata?
Am nevoie de o curea, Jane.
Am nevoie de o curea.
Bagă-ți cămașa în pantaloni și vei fi bine.
Mi se pare că ai avut un test, ieri.
- Cum crezi că te-ai descurcat? - Bine.
Sunt sigură că te-ai descurcat superb.
Crezi că îmi poți spune formula refracției solare a lui Benton?
Domnul Buckner te-ar putea întreba asta.
Energie plus paralaxa egal...
Cum de mă întrebi întotdeauna despre școală?
Cum de poți vorbi mereu de parcă citești o carte?
Cum de niciodată, nimeni nu vine pe aici?
Și cum... de nu ai copii?
Ce e în neregulă cu tine?
Adu-ți aminte, scumpete...
că miliarde de oameni din toate colțurile lumii o să te privească.
Și asta înseamnă fără pârțuri, fără scobit în nas...
și fără jocuri cu domnul Pișulică.
Închide ochii...
încetează, Evan!
Fred?
Arăți foarte bine.
E mama ta sau ce?
E...
nu știu...
Merg să văd dacă sunt pregătiți să te primească.
Îți plac mașinile vechi de pinball?
Nu știu.
Avem una la subsol. Poți să te joci cu mine.
- Marco! - Polo!
Hei copii... mai încet!
Bine ați venit la "Live Wire". Sunt Winston F Buckner.
Tema de azi va fi: "E copilul tău supradotat?"
Pentru a dezbate această temă, avem în studio doi academicieni de seamă...
și câțiva copii foarte isteți...
din cele mai bune școli din țară. Bine ați venit cu toții.
Acum, copilași, citiți și voi cărți și vă
uitați la TV așa cum toți copiii normali o fac?
Eu lucrez la experimente care implică lasere, acid sulfuric și fluturași.
Eu proiectez o casă de vară pentru părinții mei.
- Eu împart poșta. - Împarți poșta?
Dumnezeule, arăți ca naiba, puștiule.
Ei bine... Fred, facem multe lucruri împreună.
Mergem la muzee, la operă.
Scrie scrisori prietenului său prin corespondența din România...
Cărțile alea sunt false.
Fred, din câte am înțeles eu, ești poet, pictor, muzician...
ceea ce toți ar numi...
- Marco! - Polo!
Cu toate talentele astea ascunse...
ce-ai dori să devii când vei fi adult?
- Pompier! - Pompier.
Este o profesie modestă pentru un așa... cum să spun...
băiețel deosebit ca tine.
Când eram copil, toate mamele doreau ca noi să devenim doctori când vom crește.
Mama mea e moartă.
Îmi pare rău a aud așa ceva.
Destul cu discuțiile Fred. Ce vei face pentru telespectatorii noștri?
Mă gândeam să cânți ceva la pian sau să faci rapid niște calcule, de exemplu...
- Nu. - Nu?
- Domnule Buckner... - Aș vrea să recit o poezie.
O poezie de Fred Tate, imediat după un calup publicitar.
Hei!
Hei, copii!
Mami! Mami!
"Corăbiile" de Fred Tate.
Fugi după mama ta!
Eu și tata construim corăbii cu pânze.
Corăbiile navighează pe ocean...
corăbiile nu se întâlnesc niciodată pe râuri sau lacuri...
îmi plac corăbiile pentru că sunt foarte rapide...
Fenton!
Corăbiile au o grămadă de pânze și sunt construite din lemn...
- Fiți pe fază, vom reveni în trei secunde. - Fred!
Da. Dede Tate este pe acolo?
Unde e? Plecată unde?
Încântat să te cunosc, Fenton.
Ce zbor a luat? Fenton? Ce zbor?
Mulțumesc.
E pe drum.
Ce-am făcut?
Bună, puștiule.
Vino aici.
Mi-am dat seama că vei fi aici.
Iartă-mă.
Să te iert pentru ce? Nu ai făcut nimic.
- Mi-a fost dor de tine. - Și mie.
Mi-a fost dor de partenerul meu de dans.
Jane e supărată pe mine.
Nu, nu e. E doar îngrijorată.
A fost doar îngrijorată, asta-i tot.
O să le rezolvăm noi pe toate, ai să vezi.
De acum încolo, voi avea grijă de tot.
De tine, de mine.
Chiar și de Jane, bine?
Ascultă, Freddie...
în ziua în care te-ai născut, din primul minut în care ai apărut, știi ce am zis?
Am zis "copilul ăsta e deosebit".
"Puștiul ăsta o să fie deosebit și eu nu o voi da în bară".
Dar...
câteodată...
câteodată nu știu ce fac. Câteodată mă pripesc.
Cred că...
cred că îl iubesc pe puștiul ăsta așa de mult...
o să fie bine.
Și va fi.
O să vezi...
Te iubesc, mamă.
Și eu te iubesc, puștiule.
Bună, scuze de întârziere, dar tortul mi-a luat mai mult decât îmi imaginam.
La mulți ani!
Ei bine, asta e în mare parte povestea vieții mele.
Vino aici, sărbătoritule!
Și chiar dacă sună incredibil, când am împlinit opt ani...
am avut cea mai faină petrecere de ziua mea.
Cel puțin așa îmi amintesc.
- La mulți ani, Fred! - Uite-te la asta!
Chiar și Jane s-a distrat.
- Mulțumesc, Jane. - Cu plăcere.
- Rupem un covoraș împreună? - Nu, mulțumesc.
Hai, dansează cu puștiul, Jane.
Îmi amintesc că am râs și ne-am jucat prostește și am dansat pe muzica veche.
Nimănui părea că nu-i pasă de nimic.
- Hei, jucăm ceva? - Da.
Voi doi, țineți-vă suflarea până zic eu stop.
Odată, am avut un răvaș norocos care zicea...
"Te vei simți în largul tău numai când toți din jur vor fi diferiți."
- Mulțumesc pentru dans, Fred. - Hei, e petrecere.
Trebuie să porți pălăria de petrecere, Jane.
Ei bine, cu siguranță ne-am schimbat toți.
O văd pe Jane în fiecare zi, la Institut.
Și, din când în când, Dede îi permite să ne facă cinste în câte un restaurant fițos.
Câteodată chiar ne distrăm.
Gata?
Pentru o vreme, am fost cel mai deosebit copil de la școala lui Jane.
Dar, după un an, un băiețel de șase ani,
cu numele de Roy Yamaguchi a intrat la drept...
și brusc, nu am mai fost mare lucru.
Dar nu mi-a păsat...
pentru că eram fericit.
Traducerea și adaptare: Adela
Sincronizare și revizuire: muLineZu